(untitled) (Південний архів (історичні науки), 2024)
У статті аналізується доробок вітчизняної історіографії комітетів незаможних селян Української Соціалістичної Радянської Республіки (КНС УСРР) у період з 1920 по 1933 рік. Автор наголошує, що роль українського незаможного селянства в громадсько-політичному й соціально-економічному житті радянського села висвітлена переважно в рамках застарілої радянської парадигми. Аналіз історіографічної спадщини переконує в тому, що в радянській історіографії склалася хибна традиція погляду на село та селянство в координатах історії будівництва комунізму. Отже, мета статті полягає в критичному аналізі науково-дослідної літератури, виділенні позитивних наробок, недоречностей і прорахунків та обґрунтуванні нового підходу до вивчення проблеми історії КНС у межах формування нової концепції вітчизняної історії. Методологічний інструментарій базується на врахуванні історіографічної ситуації, уважному та поважному ставленні до творчості попередників із послідовним виділенням методологічних підходів, залученої джерельної бази та методів виявлення, групування і критичного використання основних груп джерел, обґрунтованості висновків, оригінальності та внеску в історичну реконструкцію історії КНС. Водночас у статті історіографічний аналіз враховує домінуючі сучасні тренди оцінок щодо соціально-політичних, економічних і культурних процесів у середовищі українського селянства 1920 – початку 1930 років, зокрема ролі КНС у Голодоморі 1932–1933 років. Зрозуміло, що більш ретельно проаналізовані праці пострадянського часу. Основні результати дослідження комітетів незаможних селян УСРР доводить необхідність в антропоцентричному підході до цієї теми. Традиційна історіографія зосереджується на політичних та економічних сюжетах, але переважно ігнорує соціальні й культурні аспекти. Недоліки радянської історичної науки, такі як використання лише марксистсько-ленінського підходу, дещо ускладнюють цілісне об’єктивне розуміння дійсності. Однак сучасна українська історіографія створила нові можливості для дослідження історії українського селянства, включно з комітетами незаможних селян. У висновку на базі опрацьованої літератури аналізуються періоди дослідження історії КНС: з моменту створення до сьогодні. Робиться акцент на застарілості звичних підходів в історіографії та обґрунтовується потреба в новій концепції, яка враховуватиме вивчення селян, їх ціннісних орієнтирів, ставлення та участь у КНС.