(untitled) (Південний архів (історичні науки), 2024)
Мета дослідження – аналіз діяльності архітекторів міста Одеси – членів Одеського відділення Імператорського Російського технічного товариства з проєктування та будівництва будинку відділення, долі й місця цієї споруди в культурному просторі великого міста. Методологія дослідження спирається на принципи історизму, системності, авторської об’єктивності. Використано загальнонаукові (аналізу і синтезу) та загальноісторичні (історико-генетичний, історико-системний) методи дослідження. Результати дослідження. Встановлено, що ідея створення та проєктування будинку Одеського відділення ІРТТ, відомого ще як «Масонський дім» в Одесі, належала членам архітектурного відділу ОВІРТТ. Увесь хід подій упродовж восьми років, пов’язаних з його проєктуванням, пошуком коштів на будівництво, створенням інтер’єру свідчить про відповідальність, творчу ініціативу та результати діяльності справжніх фахівців своєї справи. Будинок ОВІРТТ тривалий час був окрасою міста Одеси та об’єктом її культурної спадщини, знаходився за адресою вул. Княжа, 1а. Висновки. Пореформений період другої половини ХІХ ст. сприяв розвитку творчої ініціативи інженерів, архітекторів, будівельників, промисловців та підприємців міст Півдня України. Створення Одеського відділення ІРТТ, багатогранна і різнопланова діяльність усіх його 9 відділів створювала наукову та професійно-технічну основу модернізаційним процесам Півдня України. Творча ініціатива членів ОВІРТТ та сміливі рішення його архітектурного та будівельного відділів сприяли формуванню архітектурного обліку Одеси. Однією з окрас міста став створений ними будинок ОВІРТТ, до будівництва та оздоблення якого було залучено кращих фахівців міста. Архітектурна спадщина таких великих міст як Одеса охоплює пам’ятники і комплекси, які мають видатну універсальну цінність з точки зору історії, культури та архітектури, а також зберігає дух епохи та демонструє непохитну ініціативу і професіоналізм їх творців. Захист і сучасна інтерпретація архітектурної спадщини є надважливими завданнями, оскільки вони сприяють збереженню, примноженню і передачі знань та цінностей наступним поколінням.