(untitled) (Південний архів (історичні науки), 2025)
Мета статті – наукове дослідження молдавського напряму зовнішньої політики Богдана Хмельницького в контексті формування української козацької державності у середині XVII ст. Автор аналізує плани гетьмана щодо легітимізації власної влади, спроби налагодження династичних зв’язків та військово-політичних союзів з Молдавським князівством як одного з ключових чинників реалізації державотворчої стратегії. Методологічною основою статті є ринципи об’єктивності, історизму, всебічності, наступності, а таклж компаративний аналіз дипломатичних документів; історіографічний підхід, що у комплексі дозволило комплексно дослідити проблему. У роботі застосовано міждисциплінарний підхід із залученням даних політичної історії, історії міжнародних відносин та соціальної історії. Результати та висновки. Встановлено, що молдавський проект Хмельницького був спробою інтегрувати Гетьманщину у систему міжнародних відносин Східної Європи шляхом династичного шлюбу його сина Тимофія з Розандою Лупу. Це мало на меті піднести статус гетьманської династії до рівня європейських монархічних домів та забезпечити стабільний тил у боротьбі проти Речі Посполитої. Незважаючи на короткочасні успіхи, зокрема перемогу під Батогом та укладення україно-молдавського союзу, внутрішня опозиція в Молдавії та зовнішній тиск з боку Османської імперії, Трансільванії та Польщі призвели до краху планів. Поразка під Сучавою 1653 р. і загибель Тимофія Хмельницького стали ключовим моментом, що змусив гетьмана відмовитися від молдавського вектора та переорієнтувати зовнішню політику на союз з Московією та Портою.Молдавський проект був важливою складовою політичної стратегії Хмельницького, спрямованої на створення української незалежної держави. Його провал продемонстрував залежність гетьманської дипломатії від міжнародних обставин і внутрішніх суперечностей у сусідніх країнах. Досвід цих взаємин дозволяє зрозуміти складність процесів формування української державності у XVII ст. та окреслити перспективи подальших досліджень, зокрема в контексті українсько-османських та українсько-трансільванських відносин.